Западна плоча надгробног споменика челника Влгдрага. Фотографија је власништво Народног музеја Ваљево.
Током археолошких радова спроведених на локалитету Манастирине у селу Дићи, општина Љиг, у периоду од 1991. до 1993. године, археолози су дошли до бројних значајних открића. Једно од њих био је надгробни споменик челника Влгдрага.
Открића археолога на локалитету Манастирине у Дићима
Приликом поменутих истраживања, археолози су открили остатке једнобродне цркве са припратом, без централне куполе.
Црква Светог Јована Крститеља у Дићима. Фотографија је власништво Удружења „Челник“.
Црква је зидана почетком 14. века, а најкасније до средине треће деценије тог столећа.
Према повељи кнегиње Милице Манастиру Светог Пантелејмона на Светој Гори, црква у Драгобиљу (средњовековни назив данашњег села Дићи) била је посвећена Матери Божијој, односно Пресветој Богородици.
Археолози су такође пронашли и некрополу око Цркве Пресвете Богородице са великим бројем стећака у облику плоче – до данас их је откривено више од 280.
Надгробни споменик челника Влгдрага
У наосу цркве пронађено је укупно 6, а у припрати 11 надгробних споменика.
У солеи наоса пронађен је надгробни споменик који се састоји од две плоче – западне и источне. Читањемнатписа на западној плочи споменика испоставиће се да се ради о надгробном споменику челника Влгдрага, ктитора горепоменуте једнобродне цркве.
Обе плоче су делимично оштећене, али их је могуће реконструисати у целости. Димензије сваке плоче износе 90 пута 50 центиметара.
Надгробни споменик број 3 и надгробни споменик број 4, односно надгробни споменик челника Влгдрага, пронађени у наосу цркве у Дићима.
Плоче су направљене од квалитетног мермера, претпоставља се са планине Венчац код данашњег Аранђеловца.
Натпис на надгробном споменику челника Влгдрага
Поменути надгробни натпис написан је на српској редакцији старословенског језика и састоји се из 13 редова. Потпуно је читљив и јасан.
У преводу на савремени српски језик натпис гласи:
„Година шест хиљада осамсто
30 и 5. (1327) у време краља Уроша
Месеца маја 8. на Вазнесење Господње
и Спасовдан престави се раб божији
монах Никола световног имена челник Влгдраг
постави раба божија Ана
световно звана госпођа Владислава.
Богу нашем слава у векове, амин.“
Западна плоча надгробног споменика челника Влгдрага.
Челник Влгдраг се не помиње ни у једном другом писаном историјском извору и подаци са његовог надгробног споменика су једини који сведоче о његовом постојању.
Носио је титулу челника и подигао је светињу у којој је сахрањен. Умро је 1327. године на празник Вазнесења Господњег. У неком тренутку свог живота се замонашио и његово монашко име било је Никола. Споменик му је поставила супруга Ана, у световном животу госпођа Владислава.
Дакле, Влгдраг се упокојио за време владавине краља Стефана Уроша III (Стефана Дечанског). С обзиром да је носио титулу челника и да је имао средстава да подигне своју задужбину у богатој рудничкој области, може се претпоставити да је имао значајну управну функцију у том крају и да му се ту налазила баштина. Вероватно је био и властелин у време владавине краља Милутина, односно краља Стефана Уроша II, оца краља Стефана Дечанског.
Розете на надгробном споменику челника Влгдрага
На западној плочи споменика налази се и урезана розета са шест листова. Она је у плитком кругу, а њени листови су пластично наглашени додатним удубљивањем са стране.
На источној плочинема никаквог натписа, већ су урезане још две шестолисне розете, али оне су урађене без посебног наглашавања листова.
Натпис и розете, односно обе плоче споменика, бордирани су јасно истакнутим жлебом, који се налази на 2 центиметра од ивице.
Украшавање надгробних споменика розетама била је уобичајена појава за више слојеве српског друштва 14. века.
Гроб челника Влгдрага
Надгробне плоче челника Влгдрага су подне, равне надгробне плоче.
Испод њих су археолози открили једноставну раку укопану у земљу, без икакве конструкције.
У гробу су пронађени девастирани скелетни остаци ктитора. Сачуване су свега три његове кости, остале нису пронађене.
Оригинални споменик челника Влгдрага чува се у Народном музеју Ваљево, док се репродукција споменика налази у обновљеној Цркви у Дићима. Та светиња данас је посвећена Светом Јовану Крститељу.
Репродукција надгробног споменика број 3 и западне плоче надгробног споменика челника Влгдрага у Цркви Светог Јована Крститеља у Дићима. Фотографија је власништво Удружења „Челник“.
Пронађени надвратник на локалитету Дрење-Имање Никића на Руднику. Фотографија је власништво инстаграм налога „Rudnik archaeology“.
На археолошком локалитету Дрење-Имање Никића на Руднику у палати која је припадала неком именом непознатом властелину или трговцу пронађен је надвратник, са обе стране украшен живописом, објављено је на инстаграм налогу „Rudnik archaeology“.
Палата на локалитету Дрење-Имање Никићаједини је средњовековни световни објекат на Руднику украшен живописом. Имала је два улаза и две етаже, од којих је горња била украшена живописом.
Истраживана је у периоду од 2010. до 2012. године, као и 2014. године. Након десетогодишње паузе, ове године су настављена археолошка истраживања.
На источној страни палате налазио се улаз, избачен у виду вестибила. Он се састојао од два пролаза раздвојена зиданим ступцем.
Током археолошких истраживања 2011. године пронађен је први надвратник, када је истражен једна од два пролаза источног улаза.
Пронађен још један, идентичан надвратник
Током овогодишњих истраживања у шуту којим је био затрпан улаз пронађен је још један надвратник, идентичан као први. Он је украшен живописом са две стране, компонованом од троугаоних поља у којима је декоративни мотив увијене лозице.
Археолози са пронађеним надвратником на локалитету Дрење-Имање Никића на Руднику. Фотографија је власништво инстаграм налога „Rudnik archaeology“.
Орнамент компонован од цик-цак линије, која формира троугаона поља у којима се налази декоративни мотив разлистале гранчице највише сличности има са орнаментима из 14. века насликаним у Цркви Богородице Љевишке и манастирима Дечани и Трескавац.
Тако је рудничка палата још једном открила богатство свог власника, али је и сведочанство да је он свој дом украсио по православној традицији, пише налог „Rudnik archaeology“.
Тим археолога који ради на овогодишњим истраживањима на локалитету Дрење-Имање Никића на Руднику. Фотографија је власништво инстаграм налога „Rudnik archaeology“.
На истом локалитету пронађен и млетачки новчић
На налогу „Rudnik archaeology“ је 23. августа 2024. године објављена вест да је током археолошких истраживања на локалитету Дрење-Имање Никића пронађен и један млетачки новчић.
У питању је новчић венецијанског дужда Пјетра Граденига (1289-1311).
Изложба „Смедеревска тврђава - од престонице до споменика културе“. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Основна поставка Музеја у Смедереву састоји се од лапидаријума у приземљу, у којем се чувају експонати од камена и дрвета већег габарита, изложбе „Смедеревска тврђава – од престонице до споменика културе“, на првом спрату, и поставке која је посвећена савременом добу, на другом спрату. За заљубљенике у српску средњовековну историју најзанимљивији део основне поставке свакако је изложба „Смедеревска тврђава – од престонице до споменика културе“. У даљем тексту вам доносимо највредније и најзначајније експонате те изложбе.
Мачеви „вуковци“
Мачеви „вуковци“ пронађени у Смедеревској тврђави. Потичу из 15. века.
Мачеви „вуковци“. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Име су добили по ознаци вука који се налази на њима, а који упућује на то су они направљени у радионицама у јужнонемачком граду Пасау.
Пушке „кукаче“ („фитиљаче“)
Пушке „кукаче“ пронађене у Смедеревској тврђави. Потичу из 15. века.
Пушке „кукаче“ („фитиљаче“). Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Ручни бронзани топ
Ручни бронзани топ пронађен у Смедеревској тврђави. Потиче из 15. века.
Ручни бронзани топ и други експонати. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Гвоздени шлем
Гвоздени шлем пронађен у Смедеревској тврђави.
Гвоздени шлем. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
У питању је шлем типа касни салет. Потиче из 15. века.
Гвоздени шлем. Фотографија је преузета са фесјбук странице ArcheoSerbia.
Розета са Благовештанске цркве
Розета са порушене Благовештанске цркве у Смедеревској тврђави.
Розета са Благовештанске цркве. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Ту цркву је подигао деспот Ђурађ Бранковић. Њена локација унутар Великог града Смедеревске тврђаве још није утврђена.
Златна наушница са бисерима, смарагдом и рубином
Златна наушница са бисерима, смарагдом и рубином. Потиче из 15. века.
Златна минђуша са бисерима, смарагдом и рубином. Фотографија је преузета са фесјбук странице ArcheoSerbia.
Пронађена је у Малом граду Смедеревске тврђаве 1968. године, током археолошких истраживања на простору Двора деспота Ђурађа Бранковића.
Златна минђуша са бисерима, смарагдом и рубином. Фотографија је преузета са фесјбук странице ArcheoSerbia.
Не зна се којој женској особи је припадала.
Пар златних наушница
Пар златних наушница са представом двоглавог орла и монограмом (МП). Потичу са краја 14. или из прве половине 15. века.
Златне наушнице. Фотографија је преузета са фесјбук странице ArcheoSerbia.
Пронађене су 2012. године уз скелет старије женске особе приликом археолошких истраживања сакралног комплекса у југоисточном делу Великог града Смедеревске тврђаве.
Пар златних наушница и златна наушница са бисерима, смарагодм и рубином. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Керамичка ваза са представама розета
Керамичка ваза са представама три розете. Потиче из 15. века.
Керамичка ваза са представама розете и други експонати. Аутор фотографије је Бојана Шћепановић Пантић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
На изложби „Смедеревска тврђава – од престонице до споменика културе“ можете видети још много занимљивих и вредних експоната, па вам препоручујемо да што пре посетите Музеј у Смедереву и уживо видите све експонате са те изложбе, као и остале делове музеја.
Музеј у Смедереву. Аутор фотографије је Петар Нешић. Фотографија је власништво портала Српска средњовековна историја.
Музеј у Смедереву ради сваким даном, од понедељка до петка од 10 до 17 часова, а суботом и недељом од 10 до 15 часова. Адреса Музеја је Омладинска 4, 11300 Смедерево, недалеко од Смедеревске тврђаве. Цена улазнице је 130 динара за појединачне посете, а 100 динара за групне посете.
Саркофази краљице Марије Пелеолог и краља Стефана Уроша III (Стефана Дечанског) у Цркви Христа Пантократора у Манастиру Високи Дечани. Фотографија је власништво Манастира Високи Дечани.
Прва асоцијација на реч саркофаг многима су монументални надгробни споменици из античког периода. Међутим, они су били често коришћени и у средњем веку, па тако и у средњовековној Србији.
Саркофаг је надгробни споменик израђен од камена или мермера. Оно што код сваког саркофага пада у очи су његове велике димензије.
У античком и рановизантијском периоду поред тога што је саркофаг био надгробни споменик, он је имао још једну функцију – био је гробница у коју је полагано тело покојника.
Антички саркофаг се састојао из ковчега и поклопца. Ковчег је био монолитни, односно из једног дела. Простор у ковчегу где је полаган покојник је дубљен длетом.
Представа византијског цара Јустинијана I на мозаику у Цркви Светог Виталија у Равени. Фотографија је власништво Директмедије. Фотографије је преузета са Википедије.
Најзнаменитија скупина саркофага се налазила у Цркви Светих Апостола у Цариграду, задужбини цара Константина Великог из 4. века, која је поново изграђена за време владавине Јустинијана I (527-565). У цркви Светих Апостола су сахрањени посмртни остаци апостола Светог Андреја, Светог Луке, Светог Тимотија и самог Константина Великог. Та црква је служила као гробница и за потоње византијске цареве, као и за васељенске патријархе. Са сахрањивањем у тој цркви се престало у 11. веку.
Глава Константина Великог, део некадашње велике скулптуре. Налази се у Музеју Капитолини у Риму. Аутор фотографије је Жан Пол Грандмон. Фотографије је преузета са Википедије.
Српски средњовековни саркофази
У односу на античке и рановизантијске саркофаге, средњовековни српски саркофази су имали искључиво функцију надгробног споменика. Тело покојника је сахрањивано у гробницу изнад које је постављан саркофаг.
Саркофаг Светог Симеона (великог жупана Стефана Немање) у Цркви Пресвете Богородице у Манастиру Студеници. Фотографија је власништво Фонда Благо.
Још једна разлика између античких и српских средњовековних саркофага је ковчег. Док је антички ковчег монолитан, српски средњовековни ковчег је композитан, односно из делова.
У српским средњовековним земљама саркофази су јављају код гробова припадника династијеНемањић и црквених поглавара.
Такође, постоје и два игуманска саркофага (Манастир Сопоћани у Старом Расу и Манастир Лешак код Тетова) и саркофаг властелина Ђурђа Остоуше Пећпала у Манастиру Високи Дечани. Карактеристика два игуманска саркофага која их разликује од осталих српских средњовековних саркофага је та да имају натписе на себи.
Саркофаг краља Уроша у Цркви Свете Тројице у Манастиру Сопоћани. Фотографија је власништво сајта Српска средњовековна историја.
Постоје и два камена саркофага из Манастира Славковица из 15. или 16. века, а научници још нису утврдили коме они припадају.
Саркофази постоје или су постојали у манастирима Студеница, Милешева, Пећка патријаршија, Сопоћани, Градац, Ђурђеви Ступови, Бањска, Високи Дечани, Лешак код Тетова и Манастир Славковица.
Српски владарски саркофази
Српски владарски саркофази се састоје од композитног ковчега конструисаног од четири плоче и поклопца са закошеним странама. Од 8. деценије 13. века код саркофага се јавља и постоље.
Саркофаг краљице Јелене Анжујске Анђео у Цркви Благовештања у Манастиру Градац. Фотографија је власништво Фонда Благо.
Изграђени су од мермера, били су без клесане или сликане декорације, нису имали натписе, а једини украси су били ивични и угаони профили. По правилу су се налазили код фреске која је представљала ктиторску композицију.
Саркофази црквених поглавара
Саркофази црквених поглавара су веома слични владарским. Састоје се од истих делова (композитни ковчег, поклопац, постоље), прављени су од мермера, били су без натписа. Једина разлика је та што саркофази црквених поглавара имају плиткорељефне украсе.
Саркофаг архиепископа Данила II, Црква Богородице Одигитрије у Манастиру Пећка патријаршија.
Највише саркофага црквених поглавара се налази у Манастиру Пећкој патријаршији.